Suomennos: Sisazka, Veeti73, Flipside, Sultan
Oikoluku: Sisazka
Aikojen alusta tarinankertojat ovat ihastuttaneet kuulijoita sanoillaan.
Mutta on olemassa harvinaisempi lahja: -
on niitä, jotka voivat ääneen lukemalla -
saada hahmot eläviksi.
Tulemaan ulos kirjoista omaan maailmaamme.
Mene nukkumaan nyt. Mene nukkumaan, tyttökulta.
- Jospa tämä auttaa. Anna kun luen hänelle. - Hän on liian nuori.
- Eikä ole. - Miksi et lukisi minulle?
"Olipa kerran ihana pieni tyttö, -
jota jokainen hänet tavannut rakasti, -
mutta erityisesti hänen isoäitinsä, joka ei ollut antanut tytölle mitään.
Kerran hän antoi tytölle pienen, punaisen samettiviitan."
Mitä tuo oli?
- Mikä? - En tiedä. Ei kai mitään.
"Punainen sametti sopi hänelle niin hyvin, -
että hän kieltäytyi käyttämästä enää mitään muuta.
Niinpä häntä kutsuttiin Pieneksi Punahilkaksi."
Useimmat noista Velhokielistä, joina heidät tunnettiin, -
pitivät taitonsa salassa. Mutta jotkut eivät edes tienneet, että heillä oli tämä lahja -
ennen kuin oli liian myöhäistä.
- Onko tämä oikea tie? - Käänny seuraavasta vasemmalle.
- Oletko varma? Koska luulen, että hukkasimme sen. - Kuka ajaa? Isä.
Kuka lukee karttaa? Minä.
- Olenko koskaan saattanut meitä eksyksiin? - Et.
- En. - Hei katso, Sasquatch.
Hei! Käänny, vasemmalle, vasemmalle!
Alppien Antikvaarinen Kirjakauppa pitäisi olla tämän kadun päässä, -
- ja aukion oikealla puolella. - Hyvä.
Muuten, miten jokainen kirjakauppa, jonne menemme on tuhat vuotta vanha?
Miksi emme voi mennä sellaiseen, jossa myydään kuumaa kaakaota ja kirjat ovat uusia?
Mitä kaltaiseni hyvä kirjansitoja tekisi uusien kirjojen kaupassa?
- Rakastan vanhoja kirjoja. Marmoroidut sivut... - Loppulehdet, nahkainen sidonta...
- Tämä paikka on mieleeni. - Ehkä löydät sen täältä, Mo.
- Löydän minkä? - Kirjan, jota aina etsit.
- En etsi mitään erityistä. - Luuletko, etten ole huomannut?
Et koskaan lähde kirjakaupasta, ennen kuin olet tutkinut joka nurkan ja hyllyn.
- Enkö? - Et, tulet aina ulos pettyneenä.
Joskus silmäsikin ovat hiukan punaiset.
Se johtuu siitä, että vanhat kirjat ovat pölyisiä.
Hei katso, Harriet Vakooja.
- Menen sisälle. Haluatko tulla mukaan? - Salainen Puutarha. - Taidat haluta jäädä tänne.
Iltapäivää. Olen Mortimer Folchart.
Kuuluisa kirjatohtori. Tulit juuri oikealla aikaa.
Katso tätä ressukkaa. Luuletko, että voisimme pelastaa sen?
- Luulen, että ennuste on hyvä. - Hienoa. - Teillä on melkoinen kokoelma. - Niin on.
- Jos haluatte katsella ympärillenne, voitte tehdä sen ilomielin. - Kiitos.
Hieno, älykäs katse.
Miksi sinä sanot häntä Uljas Mustaksi?
Voi lapsikulta.
- Kuvittele, Heidi. - Capricornin miehet etsivät Tomusormea väärästä paikasta.
- Luoteeseen Aarresaaren päähän. - Hän ei lähtenyt kylästä.
Hän ei edes yrittänyt.
Tomusormi oli Bastan talossa.
Mikä tuo on? Tulossa kukkulan yli? Jonkinlainen peto.
Tomusormi.
Se ei pidä kutittelusta.
Ja sinun tulisi olla varovaisempi. Sen nimi on Gwin.
Ja tiedän, että se näyttää söpöltä, mutta tiedät mitä sanotaan kirjoista ja kansista.
Niin, tiedän kyllä.
Tiedän myös mitä sanotaan vieraille puhumisesta. Anteeksi vain.
En minä ole vieras, Meggie.
Et voi muistaa minua, tapasimme vain kerran ja olit silloin aika pieni.
Mutta en ole vieras.
Tervehdys, Velhokieli. Juttelin juuri tyttäresi kanssa.
Meggie, mene autoon odottamaan.
- Kaikki on hyvin, hän on ystävä. - Isä. - Mene nyt!
Lähdetäänpä kahdestaan pienelle kävelylle.
Olen etsinyt sinua. Olen ollut vuosien ajan askeleen verran takanasi.
Odottaen, että löydät mitä etsit.
Kerro vain, mitä haluat.
Haluan sinut korjaavan vääryyden, jonka teit yhdeksän vuotta sitten.
Olen täällä varoittaakseni sinua. Capricorn tietää missä olet.
Hänen miehensä odottavat, että palaat tyttäresi kanssa kotiin.
- Hän haluaa, että luet hänelle. - Ei tule onnistumaan.
En lue enää ääneen.
Jos hän löytää sinut, luuletko todella sinulla olevan vaihtoehtoa?
Voisin auttaa sinua pysymään piilossa, mutta en tee sitä.
En ennen kuin lupaat lähettää minut kotiin. Olen ollut täällä liian kauan.
Lähetä minut kotiin, Velhokieli.
- Lue minulle. - Olen pahoillani. En voi auttaa.
Se on liian vaarallista. Liian hallitsematonta.
Jos et auta minua, etsin jonkun joka auttaa.
- Anna vain kirja minulle. - Mikä kirja? Ei minulla ole kirjaa.
- Eikö sinulla ole kirjaa? - Ei. Olen etsinyt sitä kaikkialta. Minulla ei ole sitä.
Mitä laukussa on?
Löysitkö viimeinkin sen? Huvittavaa, eikö? Outoa, että olinkin juuri tällä hetkellä täällä.
Tiedätkö, elämässä on aikoja, jolloin tähdet vain muuttavat paikkaansa.
Mutta nyt ei ole yksi noista hetkistä.
Isä!
- Meggie! - Mitä täällä tapahtuu? - Sanoinhan, että odota autossa. Juokse!
Mene autoon!
Käynnisty nyt!
Pysähdy! Yritän auttaa sinua!
- Mitä sinä teet? Anna sen olla. - Haluan nähdä kirjan.
- Et saa koskea kirjaan, ymmärrätkö? - En ymmärrä. En ollenkaan.
Mikä tuo kirja on? Miksi outo, arpinen mies haluaa sen?
- Miksi hän sanoi sinua Velhokieleksi? - En voi kertoa sinulle.
- Sinun täytyy kertoa. - Ei. Minun täytyy suojella sinua.
- Ja äitiäsi. - Äitiäni? Mitä tällä on hänen kanssaan tekemistä?
Meggie, älä nyt...
Minua pelottaa, Mo.
Meggie, pidän sinusta huolta.
Olen aina pitänyt ja tulen aina pitämään.
- Kerro ainakin, minne olemme menossa. - Menemme Italiaan.
Sinulla on siellä mukava täti. On hyvin tärkeää, että menemme sinne. Onko selvä?
Ole kiltti, Meggie. Ei enää kysymyksiä.
ÄLÄ EDES AJATTELE AIKANI TUHLAAMISTA. MENE VAIN POIS!
Onhan se mukava tätini ystävällinen?
Tulet pitämään hänestä.
Voisitteko lakata soittamasta sitä kirottua kelloa!
Jonkin ajan kuluttua. Hänellä on aika outo maku.
- Selvä. - Mitä?
- Elinor. - Thomas Hardyn rakkauden nimeen.
Olen iloinen, että tulit viimeinkin takaisin, Mortimer.
Kirjaparkani ovat totisesti kauheassa ränsistyneisyyden tilassa.
- Älä huolehdi. Laitan ne kuntoon. - Älä leiki ruoallasi, lapsi. Et ole pikkulapsi.
Katso nyt, hän on hento kuin saippuakupla. Hän muistuttaa niin äitiään.
Ei silloin, kun hän avaa suunsa, jos hän niin edes tekee. Siitä puheen ollen...
Emme kuulleet häneltä, jos sitä tarkoitat.
Mitä väliä. Kasvoin ilman äitiä. Ei se minua mitenkään vahingoittanut.
Äitini vain katosi yhtenä päivänä safarille, eikä koskaan palannut.
Niin meidän suvun naiset näyttävät toimivan, katoavat seikkailuihin.
En minä, pysyn mieluummin siellä missä olen. Mutta äitisi...
- Hän halusi oikeaa elämää. - Äitini halusi minut.
Ja yhtenä päivänä hän katosi, ilman selitystä.
- Kutsutko sitä seikkailuksi? - En, vaan hylkäämiseksi.
- Hyvin toimittu, Elinor. - Tiedät sen olevan totta.
- Äiti ei hylännyt meitä. - Ei niin.
No mitä hänelle sitten tapahtui?
En ole lapsi enää. Olen aikuinen.
- Melkein. - Riittävän tietääkseni tärkeimmästä minulle tapahtuneesta asiasta.
Luuletko etten ole tajunnut miksen käy normaalia koulua?
Ja miksi aina matkustamme paikasta paikkaan?
Olet etsinyt äitiä kaikki nämä vuodet.
Ja se kirja, en vain tajua miten nämä kaksi asiaa... - Meggie.
Sinun täytyy kertoa minulle jotain.
- Kirjoitan hänestä toisinaan. - Kirjoitatko?
- Kyllä. Keksin tarinoita... - Keksit tarinoita? En halua, että teet niin.
Mutta minun täytyy. Tuntuu, kuin sanat toisivat hänet minulle takaisin.
Niinpä. Kirjoitettu sana.
Se on voimakas asia. Ole varovainen sen kanssa.
Luuletko, että näemme hänet vielä?
Toivon niin, Meggie.
Toivon niin.
Astu pois sen vitriinin luota! Kolme askelta taaksepäin!
Mitä teet? Tämä ei ole lasten paikka.
- Luulin sen tulleen selväksi. Ulos. - Etsin vain kirjaa luettavakseni.
Onko tuo nenänjälki? Tajuatko yhtään kuinka arvokas tämä käsikirjoitus on?
- Tiedän. - Ai että sinä tiedät?
Se on persialainen, eikö? Voin tunnistaa sen värityksestä, -
pinkistä ja sinisestä ja kullalla kuvioiduista taustoista.
Ehkä myöhäistä 1100-lukua?
Hyvänen aika, pieni kaikkitietäväinen.
- Se on kaunis. - Eikö olekin? Palvon kaikkea persialaista.
- Oletko sitten ollut Persiassa? - Satoja kertoja.
Myöskin Pietarissa, Pariisissa, Lähi-idässä, kaukaisilla planeetoilla ja Shangri-La:ssa.
Enkä ole koskaan poistunut tästä huoneesta. Kirjat ovat seikkailu. Murhia, kaaosta, intohimoa.
- Rakastavat kaikkia jotka ne avaavat. - Jos lupaan että en koske mihinkään...
Voisinko istua ja lukea täällä hetken?
Hänellä oli tapana käpertyä tuohon ikkunatuoliin ja lukea.
Hänellä?
Äidilläsi. Isälläsi oli tapana lukea hänelle täällä.
Tämä oli hänen. Jos täältä häviää edes kirjanmerkki, lukitsen huoneen -
etkä koskaan pääse enää sisälle, lupaan sen sinulle.
Sitten Dorian Gray avasi oven puolittain.
Kun hän teki niin...
- Hyvästi... - Vangittuna sisälle...
Kostonhimoinen...
Yritin varoittaa sinua. Tarjosin mahdollisuuden auttaa, mutta kieltäydyit.
Sinun olisi vain tarvinnut lukea minut takaisin. Olisit voinut pitää kirjan.
Mutta pakenit. Joten käännyin Capricornin puoleen.
- Mitä? - Hän lupasi auttaa minua.
Mitä olet mennyt tekemään?
Meggie!
Pihalla on miehiä! He yrittävät murtautua taloon!
Meggie!
Mo, varo!
- Mortimer, kirjani! - Päivää, Velhokieli.
- Basta? - Onko ollut ikävä? - Lopeta!
- Te sivistymättömät ääliöt! - Pidättele häntä!
Tuhoatte mestariteoksia! Mestariteoksia, halvatun puolituiset!
Lopettakaa! Vannon tappavani jokaisen teistä!
- Pystyn siihen vain muutamalla sanalla! - Ei huolta, kun leikkaamme kielesi irti!
Muistanet käyntikorttini?
- Yksi, kaksi, kolme! - Jos tämä ei toimi, -
onhan meillä tyttäresi.
- Päästä irti! - Ketään ei satuteta.
- Tuli! - Emmekö sopineet niin?
Sovimme, kyllä sovimme!
Pahat henget, kutsun teitä. Pahat henget, kutsun teitä!
- Isä! - Viekää heidät autoon.
- Ette vie myös heitä. - Capricornin määräys.
Tarvitsemme hieman vipuvartta -
- saadaksemme isin lukemaan. - Meggie!
Älkää sotkeko tytärtäni tähän. Herran tähden, hän on vasta lapsi!
Mikä tämä on? Ainut toivoni löytää vaimoni!
- Ainoa toivoni päästä kotiin! - Kertoisiko joku mitä on tekeillä?
Onko isäsi lukenut sinulle koskaan iltasatuja, Meggie?
- Saatat haluta kysyä miksi. - Tänne se.
Minä otan tämän!
Ei! Ei kirjojani!
- Alkakaa tulla. Vauhtia! - Ei kirjojani!
Vauhtia!
Meggie.
Missä olemme?
- He ovat täällä. - He saapuvat!
- Kuinka ihastuttavaa. - Teidän jälkeenne.
- Ulos siitä! - Ovatpa he karkeita!
Liikettä!
Se tikittää.
Lentävät apinat.
- Mikä paikka tämä on. - En tiedä. - Tervetuloa matalaan majaamme.
- Nauttikaa olostanne. - En aio jakaa tätä hökkeliä noiden olioiden kanssa.
Sisään vaan!
Mitä teet täällä, Mortimer?
Mistä nuo hirviöt tulivat?
Kirjoista.
- Ne tulivat kirjoista. - Mitä oikein höpötät?
Korjaa tämä ja äkkiä tai teen sinut perinnöttömäksi.
Tulivat kirjoista? Mitä tarkoitat?
Tule tänne.
Tämä on tarina, jonka olet halunnut kuulla.
Elinor, sinä olit kirjamarkkinoilla -
ja me hoidimme taloa. Minä, Meggie, äitisi.
Sinä yönä olimme kirjastossa -
joten avasin kirjan jonka olimme juuri ostaneet.
- Mustesydän. - Mustesydän.
Se oli hyvä tarina. Täynnä taikuutta ja seikkailua -
ja olio nimeltään Varjo. Kauhistuttavaa.
Luin monta lukua ääneen ja mitään ei tapahtunut.
Sitten he ilmestyivät, tyhjästä. Koko kirjan maailma. Ensin tuli Capricorn.
Pahalle kaverille työskentelevä roisto.
Sitten Basta, hänen veistä kantava apurinsa.
Ja sitten Tomusormi...
Kiertelevä tulennielijä, jolla on maagiset voimat.
- Ääneni toi heidät ulos. - Äänesi toi heidät ulos kirjasta?
Ja hänen äitinsä meni sisään. Niin se toimii.
Tomusormi pelasti meidät Capricornilta sinä yönä.
Silloin vasta tajusin...
Resa, äitisi... hän oli poissa.
He tulivat ulos kirjasta ja hän meni sisään.
Resa!
Silloin oli viimeinen kerta, kun luin sinulle.
Yö jona menetimme äitisi.
Hän meni kirjaan.
Hyvänen aika sentään, Mortimer!
Kaikki nämä vuodet olet sallinut minun ajatella pahinta Resasta!
- Miksi et kertonut meille? - Olisitteko uskonut minua?
Tahdot lukea äitini takaisin kirjasta.
Sen takia olet etsinyt Mustesydäntä kaikki nämä vuodet.
Jos hän on siis elossa. Sanot hänen olevan kirjan vankina. Mistä tiedät?
Kuka voi sanoa, että hän meni tuonne? Jos hän meni, kuinka hän voi selvitä yhdeksän vuotta, -
jos hirviöt ovat lähellekään samanlaisia kuin nuo?
Tai pahempia. Mistä tiedät missä hän on? Tai onko hän edes elossa.
Mistä tiedät?
- Se on kuin kirjan kuvitusta. - Jokseenkin pelottavaa.
Se on hirvittävä. Miehellä ei ole minkäänlaista makua.
Lakkaa tuuppimasta minua!
Meggie, kuvittele olevasi kirjassa. Lapset aina karkaavat kirjoissa.
Eivät karkaa. Muistatko Pienen Tulitikkutytön?
Hänet löydettiin kujalta kuoliaaksi paleltuneena.
Kävele.
Käykää peremmälle.
Jätimme teille hyvät istumapaikat.
- Capricorn. - Käskin sinun lopettaa tuon!
Pyydän.
- Olet vanhentunut. - Olet saanut linnan.
- Todellakin. - Ja tukanleikkuun. - Miellyttävä linna maan syrjäisessä osassa, -
kaukana urkkivilta katseilta.
Olen sopeutunut aika hyvin maailmaasi, enkö vain?
Tämän täytyy olla tyttäresi. Niin paljon elämää elettävänä.
Toisin kuin sinä, joka olet äänekäs vanha säkki.
- Meluat avaamatta edes suutasi. - Senkin sivistymätön vellihousu!
Ilkeytesi on verrattavissa tyhmyyteesi!
En tiedä kuinka asiat ovat kolmannen luokan kirjoitelmassasi, -
mutta sieltä mistä minä tulen, kukaan ei mene tuhoamaan kirjastoja.
Elämäntyöni on tuhottu lukutaidottomien, yksinkertaisten roistojen toimesta!
Minulla ei ole kärsivällisyyttä suurisuisille vanhoille naisille.
Tunnet lukijani. Darius, miksi emme näytä vieraillemme mitä on ollut vastuksenamme?
- Lue tuo. - Mutta sanoit, -
ettei minun tarvitsisi lukea hänen tultuaan tänne.
Kyllä, mutta valehtelin sanoessani sen.
Lue kirjaa.
"Rapunzelilla oli suurenmoisen pitkä tukka.
Se oli kaunis kuin kierretty kulta.
Ja kun hän kuuli..."
Apua! Ei! Apua!
Näetkö? Katso kirjoitusta hänen kasvoillaan. Hänet on vain puoliksi luettu pois kirjasta.
- Vie hänet tyrmään. - Ei! - Ja leikkaa hänen hiuksensa. - Ei!
En aio lukea ääneen, jos se on tarkoituksesi.
- En heidän ollessaan huoneessa. - Tuokaa tyttö.
Sinä otat...
Näin tämä tulee toimimaan: Teet täsmälleen niin kuin sanon sinun tekevän -
tai tapan vanhan rouvan ja lukitsen tyttäresi tyrmään ikuisesti. Onko selvä?
Hienoa. Laitetaan hommat pyörimään, vai mitä?
Tämä on loistava kirja, täytetty rikkauksilla.
- Luenko aarteen? - Jonkun on maksettava korjaukset ja kaikki paikalliset on jo kynitty.
Varoitan sinua. En hallitse mitä tulee ja menee.
- Minulla ei ole aavistustakaan mitä tulee tapahtumaan. - Tästä tuleekin sitten hauskaa.
Annetaan palaa.
"Kasim tuijotti luolassa olevia aarteita.
Kulta- ja hopeavuoret oli kasattu lattiasta kattoon.
Pinoittain silkkejä ja säkeittäin jalokiviä.
Kasim keräsi kaikki aarteet jotka hän pystyi kantamaan -
vain löytääkseen luolan suljettuna olevan oven.
Ja Allahin tahdosta hän unohti tunnussanan.
Hän ulvoi: "Ohra aukene!"
Mutta ovi ei hievahtanutkaan. Kasim nimesi jokaisen viljalajin, jonka muisti.
Tattari aukene! Hirssi aukene! Mutta ovi ei vieläkään auennut.
Sitten kantautui lähestyvien kavioiden ääni"
Hiekkaa.
"Kasim juoksi piiloon, mutta kompastui ja kolikot sinkoutuivat joka suuntaan.
Sitten kuului vaimea ääni: "Seesam aukene!"
Ja sitten luola avautui -
paljastaakseen kaikkein ikävimmän kokoelman -
- rosvoja." - Mitä?
- Näetkö? - Kyllä! Kyllä!
Näin se tehdään.
- Mitä minä sanoin? - Laita poika talliin ja syötä hänet tikittävälle krokotiilille.
Mutta jos hän tuli ulos, kuka meni sisään?
Apua. Apua.
Nyt on minun vuoroni.
Se on minun vuoroni nyt. Kuten lupasit.
Sinun vuorosi?
Tarkoitat tätä.
Se on uskomattoman harvinainen kirja. Olemme jäljittäneet niitä vuosia.
- En voi lähettää teitä takaisin. En tiedä kuinka sen teen. - Lähettää meitä takaisin?
Miksi haluaisimme koskaan lähteä takaisin, kun maailmasi on niin vastaanottavainen?
Puhelimenne ja aseenne ja...
- Miksi tuota tahmeaa tavaraa kutsutaan? - Ilmastointiteipiksi. - Niin, ilmastointiteippi.
Rakastan ilmastointiteippiä.
Sitä paitsi, mikä olinkaan Mustesydämessä?
Käärmekallon kätyri. Asuin metsässä kaikkien niiden likaisten petojen kanssa.
Mutta katsopa minua nyt. Minulla on linna.
En mene koskaan takaisin. Kukaan meistä ei mene.
Varmistaakseni tuon, aion tehdä sen mitä aina teen, -
kun joku kaivaa esille kopion tästä tylsästä kirjasta.
- Lupasit, että minut lähetetään kotiin. - Tiedän. Valehtelin sanoessani sen.
Tarkoitan, että olen valehtelija. Valehtelen jatkuvasti. Valhetta, valhetta, valhetta.
Näiden kaikkien vuosien jälkeen, luulisi hänen jo keksineen sen tähän mennessä.
- Ei! Ei! - Ota se! Ota se pois!
Ei!
Pitääkö sinun tehdä tuo joka ikinen kerta? Se on säälittävää, rehellisesti sanoen.
Älä!
Mene hoitamaan palovammasi. Muuten minun on pakko peruuttaa Temppujen Yömme.
Tiedät kuinka paljon odotan Temppujen Yötä. Vangitkaa heidät.
Hei, Darius. Älä unohda ruokkia krokotiiliä, ethän?
Theseuksen rakkauden nimeen!
Ei, ei, ei. Hän ei tarkoittanut sitä.
Hän on vain nälkäinen. Se ei ole hänen vikansa.
Hän on Minotaurus. Hän voi juuri ja juuri kävellä, kiitos Dariuksen ja hänen luentansa.
Paljon on tämän aasin varassa. Tulimme ulos puoli kirjaa tatuoituna kasvoihimme. Katso silmääni.
Jos luulet tuon olevan paha, katso nenäni kuntoa.
- Se on inhottavaa. - Hyvä on. Joten voit kuvitella kuinka helpottuneita olemme, kun olet täällä.
Ilahduttavaa. Koska nyt meillä on joku joka todella osaa lukea.
Satutin itseni. Jälleen.
En ymmärrä tätä. Mustesydämessä käteni eivät ikinä palaneet.
Mutta täällä...
Tulella ei ole huumorintajua.
Yrititkö karata jälleen. Resa...
Anna jo olla. Emme ole menossa mihinkään.
Hetken ajan pidin Mustesydäntä käsissäni.
Mutta se on tuhkana nyt.
Enkä ikinä pääse kotiin.
Mutta sinulla vielä toivoa.
Kun Darius luki sinut pois Mustemaailmasta, hän jätti äänesi siihen kirjaan.
Mutta jos voisit puhua, niin kertoisitko minulle tarinasi?
Kertoisitko?
Ei, et kertoisi. Se johtuu siitä kuinka minut on kirjoitettu, eikö vain?
Luulet että ole heikko ja petollinen.
En ole sellainen.
En ole sellainen kokonaan.
Tämä on vain unta. Tämä on vain unta.
- Oletko kunnossa? Mikä on nimesi? - Nimeni on Farid.
- Oletko yksi 40 rosvosta? - Älä puhu minulle.
Etkö tiedä että tuo huonoa onnea puhua unessa? Tyhmä tyttö.
Jos puhut unessa, et ikinä löydä tietä takaisin.
"Tyhmä"? Sinähän se tässä luulet olevasi unessa. Yritin olla vain mukava.
Jatka vain mökötystäsi, ei minua kiinnosta.
Vain unta. Vain unta.
Tule kotiin, ole kiltti.
Hyvää huomenta. Kiitos.
Kuinka voin ikinä korvata?
Resa, vaikka löytäisinkin sinulle avaimen, niin mihin menisit?
Onko tämä perheesi?
Tässäkö on aviomiehesi?
Tyttäresi?
Menit kirjaan kun minä tulin ulos. Menit kirjaan...
Kun minä tulin ulos... Ja sitten Darius luki sinut ulos uudestaan.
Gwin.
Hoidan sinut vapaaksi ja sitten sinä palaat perheesi luokse.
Tavataan talleilla.
Tämä ei koskaan aikaisemmin ole ollut hallinnassani.
Tiedän pystyväni hoitamaan Resan pois kirjasta. Ja ehkä saamaan Capricornin sinne takaisin.
- Meidän pitää vain löytää toinen kopio kirjasta. - Edellisen löytämiseen meni yhdeksän vuotta.
Kirjailijalla on varmasti kopio siitä.
Jos hän elää niin hänellä varmasti on. Jonkun on tiedettävä missä hän asuu.
Hienoa. Nyt meidän täytyy sitten yrittää paeta.
Niin tai sitten meidät syötetään tikittävälle krokotiilille.
Jonkun täytyy pysäyttää hänet.
Ennen kuin sanotte mitään niin kerron olevani täällä pelastaakseni teidät.
Vaikka sinä se meidät tähän järjestitkin alun perin?
Haluat vaimosi takaisin aivan yhtä paljon kuin minä haluan päästä takaisin perheeni luokse.
Jos uskot että on olemassa toinen kopio Mustesydämestä niin etsitään se sitten yhdessä.
Ja kuinka ajattelit että pääsemme pakenemaan?
Sivu 14. Suuri myrsky.
"Kaukaa pohjoisesta he kuulivat tuulen ujelluksen ja -
Henry-setä ja Dorothy näkivät kuinka pitkä ruoho aaltoili saapuvan myrskyn edellä.
Pyörremyrsky on tulossa, Em. Menen turvaamaan varastoa.
Hyviä hauvoja.
- "Äkkiä Henry nousi seisomaan. " - Mene pois aukiolta!
" Hän juoksi vajalle missä hevosia ja lehmiä pidettiin.
Em-täti lopetti työnsä ja tuli ovelle. Yksi katse riitti kertomaan että vaara on tulossa.
- Nopeasti, Dorothy! Juokse kellariin!" - Tuolla hän on! Tulkaa!
"Outo juttu tapahtui. Talo pyöri muutaman kerran ympäri ja kohosi hiljalleen ilmaan.
Dorothystä tuntui kuin hän nousisi ilmapallossa ylöspäin."
Tuon pitäisi riittää!
Mennään pois täältä!
Kaikki pois täältä!
Auttakaa!
Tännepäin.
Nouse ylös!
Olit oikeassa.
Katso! Pysähdy!
Älkää liikkuko!
Varokaa!
Älä jätä minua!
Vangit karkaavat!
- Juoskaa! - Äkkiä kyytiin!
- Nopeasti, ota avaimet! - Mikä näistä! - Tuo!
Odottakaa, odottakaa, Gwin! Tule, Gwin!
Tule! Selvä, mennään!
Pitäkää kiinni!
Varo!
- Uskotko yhä näkeväsi unta? - Mitä muuta tämä voisi olla?
Me lensimme! Vai lensikö yö meistä ohi?
- Hän asuu Alassiossa. - Missä suunnassa se on?
- Etelässä. - Etelässä? Etkö voisi olla vähän tarkempi?
- Voittaa kamelin vai mitä? - Farid.
Huligaani. Vaatteita sinulle, Farid. Jäädyt muuten kuoliaaksi.
Ilmeisesti tämä on oikea paikka. Kalakauppias sanoi hänen asuvan aukion laidalla.
- Hienoa. - Minä en ole tulossa.
Miten niin et tule? Sinun on tultava tai hän ei usko minua.
Enpä tiedä, osaat olla aika vakuuttava.
- Puhuit minutkin pois kirjasta. - Kirjahan on tässä käsissämme...
Sinä pelkäät.
- Et ole ikinä lukenut Mustesydäntä, vai mitä? - Mitä lukemista siinä on?
Olen elänyt sen. Paitsi lopun, se ei kiinnosta minua.
- Miksi ei? - Tiedätkö oman tarinasi lopun, Meggie?
Et. Ja et taida halutakkaan tietää sitä.
Se olisi kuin lukisi mysteerin viimeisen sivun.
- Mitä hauskaa siinä olisi? - Luulen tietäväni tarinani lopun.
- Menen kotiin. - Miksi?
Olen pahoillani. Mutta tämä kaikki on vähän liikaa minulle.
Suosin tarinoita jotka etenevät järkevässä järjestyksessä.
Haluan takaisin onnettomien kirjojeni pariin.
- Haluan laittaa ne järjestykseen. - Anna minun tehdä... - Tässä on vähän rahaa teille..
Ostin jo lipun itselleni.
Hyvästi ja onnea.
- Elinor... - Anna hänen mennä. - Älä vilustuta itseäsi.
Hei sitten.
Tämän täytyy olla oikea paikka. Tämä se on.
Mitä?
- Signor Fenoglio? - Niin? - Minun nimeni on Mortimer Folchart.
- Olen Meggie. - Tyttäreni. - Minäkin haluan kirjailijaksi. - Haluatko?
Selvä, antakaa jotakin johon voin kirjoittaa. Mutta nopeasti, minulla on kakku uunissa.
- Näytätte aivan täytetyiltä. Jos haluatte nimikirjoituksen, antakaa kynä. - Emme halua.
- Ette halua nimikirjoitusta? - Emme. - Miksi Chauserin parran nimeen soititte kelloa?
Tomusormi on torilla, ja pakenimme juuri Capricornin kylästä, -
etkä varmasti usko mitä Basta yritti tehdä.
Mitä?
Tule kotiin. Ole kiltti ja tule kotiin.
Hyvä tarina, sen myönnän. Velhokielet ovat upea idea. Olisinpa keksinyt sen, -
mutta aivan hullua ottaa vakavasti. Tiedän kyllä hahmojeni -
olevan niin todentuntuisia, että näyttävät hyppäävän sivuilta, -
mutta se ei yksinkertaisesti ole mahdollista.
Juuri sellainen kuin kuvittelinkin hänen olevan.
Tältä varmasti synnyttämien tuntuu.
- Odota, minne menet? Hän ei halua tavata. - Tietysti haluaa. Käytännössä olen hänen isänsä.
- Mikä tuo tuossa lopussa oli? - Sitä sanotaan Lohikäärmeen Henkäykseksi.
Voitko opettaa sen minulle?
Sinusta on varmasti jännittävää tavata hahmojasi.
Mutta syy siihen, miksi tulimme tänne on löytää keino -
- jolla saada hänet takaisin kirjaan. - Isäsi antoi minulle idean hahmolle.
Mestarivaras, joka varastelee asioita -
niin kuin sininärhi pöllii kiiltäviä tavaroita ikkunalaudoilta.
- En yritä varastaa hahmojasi. - Nappasit ne kirjastani ja nyt yrität pitää meitä erillään.
- Ystävä hyvä, se on varastamista. - Yritän vain saada vaimoni takaisin.
- Tomusormi. Mahtavaa tavata sinut. - Voi ei, ei, ei.
Arvet ovat täydelliset. Juuri niin rumat kuin kuvittelinkin.
- Sanoinhan, että hän on pelkää. - Mutta ei minua, toivon mukaan.
Hän pelkää sitä, mitä tapahtuu kirjan lopussa.
- Mitä tarkoitat? Koska hän kuolee? - Voi ei.
- Niin aivan. Olen pahoillani. - Kuoleeko hän lopussa?
Minun piti tehdä tarinasta jännittävä, se on työtäni. Kaikilla ei voi olla onnellista loppua.
Elämällä ei aina ole, kaikesta huolimatta.
- Kuinka se tapahtuu? - Yksi Capricornin miehistä surmaa sinut yrittäessäsi pelastaa Gwiniä.
Se on hyvin koskettava kuolinkohtaus. Itkin kirjoittaessani sitä.
Luuletko minun piittaavan siitä, mitä kirjoitit?
Et voi ohjata kohtaloani. Muuten en olisi täällä.
En ole vain joku hahmo kirjassasi, -
etkä sinä -
sinä et ole Jumalani. Kuuntelepa, vanha ukko, -
onko sinulla kopiota siitä kirjasta vai ei?
Koska haluaisin mennä nyt kotiin.
Ongelma on siinä, ettei sitä ole painettu vuosikymmeniin.
Lisäksi sen alkuperäispainosta tehtiin melko vähän.
Sitten varastossa oli tulipalo ja kustantajat lopettivat liiketoiminnan.
Tämä vie ikuisuuden.
Lopeta. Ei ole aikaa käyttäytyä typerästi.
- Lopeta! - Olet hapan kuin pukin pissa.
Kiitos. Enkä halua tietää, miten sinä sen tiedät.
Katso ympärillesi. Tämä puutarha on paratiisi.
Ei orjapiiskureita. Ei hiekkamyrskyjä.
- Ei kirppuja. - Ei rauhaa ja hiljaisuutta.
Ei se ole tämäkään. Minulla oli muutamia kopioita, -
mutta lainasin ne Genovan kirjanäyttelyyn muutama vuosi sitten, -
ja ne varastettiin. Oletettavasti Capricorn oli varkauden takana.
Silloin oletin sen vain olleen huonoa tuuria.
- Tässähän se on. - Mikä se on?
Alkuperäinen käsikirjoitus. Katsokaa nyt. Kirjoituskoneella tehty, voitteko kuvitella?
Ahneet. Kaikkien näiden vuosien jälkeen muistan yhä hahmot.
Vedenneidot Umpimetsässä.
Ja Umbran linnoissa -
Musta Prinssi.
Ilveilijäkansa.
Ja tietysti sinä, Tomusormi.
Kuten ilkimyksetkin: Käärmekallo, Capricorn ja Tulennostattajat.
Ja pahimpana kaikista, Varjo.
Se on upea kirja, täytyy myöntää.
- Antaisin mitä vain päästäkseni itse sinne. - Olemme samoilla linjoilla, vanhus.
Minulla on sivut 209 ja 447 väliltä. Mitä sinulla on?
- Minulla on loput. - Hyvä on. Tarvitsen ne.
- Nyt voit lukea minut takaisin, vai mitä? - Yritän lukea. Mutta vasta sen jälkeen, -
kun olen lukenut vaimoni ulos, ja hän on kunnossa.
- Vain sillä tavalla teen sen. - Meillä voi olla ongelma. - Mitä sinä puhut?
- Et voi lukea häntä ulos. - Miksi?
- Koska hän ei ole kirjassa. - Mitä sinä selität? - Olen nähnyt hänet.
Hän ei ole oikeastaan enää kirjassa.
- Hän on... - Missä? - Capricornin kylässä. Darius luki hänet ulos.
- Onko hän elossa? - Olimme juuri siellä, etkä kertonut minulle.
- Tarvitsimme kirjan. - Emme tarvinneet kirjaa. - Minä tarvitsin.
- Äitini oli siellä, etkä sinä kertonut meille? - Kuuntele... Äläkä katso minua noin.
Koska jos isäsi olisi tiennyt totuuden, hän ei olisi auttanut minua, -
- ja tarvitsin kirjan. - Itsekäs, ristiriitainen, vaikea luonne. - Syytä häntä, hän minut kirjoitti.
- Olen eri mieltä. - Kerro miten löydän hänet.
- En ennen kuin lupaat lukea minut takaisin. - Kerro miten löydän vaimoni.
Minullakin on perhettäni ikävä.
- Hyvä on. - Lupaa.
Lupaan.
- Haluan myös auttaa pelastamaan äitini. Ota minut mukaasi. - Tiedät, etten voi tehdä sitä.
- Mutta voin auttaa. - Voit auttaa jäämällä tänne turvaan. Sen sinä voit tehdä.
Et tiedä, mitä voin tehdä.
- En minäkään tiedä. - Meggie, voisitko...
No niin. Sinun pitää jäädä tänne.
- Kiitos paljon. Pidä Meggiestä huolta. - Kyllä. - Ja Faridista myös. - Mitä?
- Pidä huolta myös Faridista. - Tietenkin.
Miksi minä en voi tulla mukaan? Se on minun autoni.
Sydänkäpyseni.
- Tuo vain hänet takaisin. - Minä tuon.
Alennettu lapsenvahdiksi. Verratonta.
- Pitäkää kiirettä! Myöhästymme junasta. - Miten kauan menee päästä sinne?
- Ei kovin kauan. Tulkaa nyt. - Saanko istua vieressäsi, äiti? - Saanko minäkin?
Minä istun keskellä.
"Se vain tapahtui", Dorothy sanoi yksinkertaisesti.
"En voinut mitään."
Sinulla ei ole oikeutta...
"Jos haluat minun käyttävän taikavoimiani lähettääkseni sinut kotiin, -
sinun täytyy ensin tehdä hyväkseni jotain. Auta minua, niin autan sinua."
"Mitä minun pitää tehdä?", kysyi tyttö. "Tapa Lännen Ilkeä Noita."
"Kaukaa pohjoisesta he kuulivat tuulen matalan ujelluksen, -"
ja Henry-setä ja Dorothy näkivät, kuinka pitkä ruoho taipui -
tulossa olevan myrskyn edellä."
"Toto sai Dorothyn nauramaan.
Se oli pieni musta koira, jolla oli pitkä silkkinen karva, -
ja pienet, iloisesti tuikkivat mustat silmät huvittavan pienen kuononsa kummallakin puolen."
Toto? Voi Toto, älä pelkää.
Et taida olla Kansasissa enää. Voi Toto.
Toto, tule pois sieltä alta.
- Joudun takiasi pulaan. - Se olen minä. Avaa ovi.
Hetki vain. Eikä enää ainuttakaan ääntä. Tarkoitan sitä.
Olen pahoillani, mutta minulla ei ole vaihtoehtoja.
Katsopa, se on Basta.
Olen pahoillani, mutta luulen että kaikki kätyrit ovat tulleet yhdeksi...
Hei, prinsessa. Missä isäsi on?
- Kerroin hänen menneen, mutta eivät uskoneet. - Sanoitko? - Hän piti veistä kurkullani.
Eikö hän olekin kamala? Eivätkä he usko, että olen kirjailija.
Kerro, missä Velhokieli on, ennen kuin tapan molemmat.
- Toto, ei! - Toto?
Voi herran tähden!
Hän on perinyt isänsä lahjan.
Toinen Velhokieli. Vanha Capricorn on mielissään.
Tuo ne molemmat.
Jos Darius luki hänet ulos kirjasta...
Ei, ei. Hän on kunnossa.
- Enimmäkseen. Hän... - Enimmäkseen? - Hänellä ei ole ääntä.
- Mitä? - Hänet luettiin ulos viime keväänä, -
eikä hänellä ole ääntä. Siitä huolimatta hän on kunnossa.
- Aja sivuun. - Minkä takia?
- Aja vain sivuun. - Ei siinä ole järkeä, senkin puhuva näätä.
- Luulin käskeneeni sinua jäämään vanhan miehen luo. - Mutta hän on hullu.
Ei niin hullu kuin Capricorn.
Ei hän minua pelota. Murhaajat ja varkaat kasvattivat minut.
Hänen tulisi pelottaa sinua.
- Pitäisi laittaa sinut kävelemään takaisin. - Olen vain seurannut sinua.
- Mene autoon. - Tämän jälkeen sinä opetat minulle Lohikäärmeen Henkäyksen...
Mene vain autoon.
Haloo, herra Fenoglio?
Nämä kaverit kiertävät vain kehää. Meidän pitäisi mennä sisään nyt.
Päästyämme palvelijoiden siipeen, Resan huone on kolmas ovi oikealta, kun menemme takakautta.
Minä menen takakautta. Te suojaatte minua.
No niin, tästä menemme sisään.
Kuulehan, tästä tulee vaarallista, joten sinun on pysyttävä mukana.
Pitää liikkua nopeasti.
Sinun jälkeesi.
- Pitäisikö levätä? - Ei, pärjään kyllä. Pysytään vain liikkeellä.
- Lapset. - Ei, olen kunnossa.
- Mitä tuo oli? - Missä?
- Tuolla! Tuolla! - Ammu hänet!
- Nappaa hänet! - Kiitos.
- He ovat kulman takana. - Voi ei.
Mene nyt. Nopeasti!
- Kiirehdi! Mene! - Saamme hänet aukiolla!
Älä päästä häntä karkuun!
Katso. Katso tätä. Katso Lohikäärmeen Henkäystä.
Luulen, että onnistuin. Koeta kättäni.
On mennyt liian kauan. Menen katsomaan, onko hän kunnossa.
- Tulkaa. - Löydämme hänet. - Hän ei ole kaukana.
- Hyvin tehty. Kiitos. - Ilo on minun puolellani.
Katsokaas, kuka on palannut. Tämäpä mukavaa.
Juuri oikealla aikaa teloitustasi varten.
Hyvä on.
Capricornin linna on kuin viiden tähden hotelli.
Ei tietenkään sinulle. Sinut lukitaan hautaholviin.
Jotkut vieraistamme saavat huoneen näköalalla.
Resa. Anteeksi.
Kuuntele, miehesi on täällä.
Hän on tullut pelastamaan sinut.
Tännepäin! Tännepäin!
- Tuolla! - Tulkaa!
- Mitä tapahtui? - He aikovat tappaa Tomusormen.
- Täällä. - He aikovat tappaa, se on minun syyni.
Ei ole. Mitä tapahtui?
Kaikki aakkosten kirjaimet. Näyttää juuri minun kirjaltani.
Se on kuin kävelisi minun omaan mielikuvitukseeni.
Mitähän Capricorn käskee sinun lukea?
Toivottavasti jotakin hyvää. Minua jännittää. Eikö sinua?
"Mikä lautta, Jim?" "Vanha lauttamme."
"Tarkoitatko, ettei vanha lauttamme murskaantunutkaan kallioihin?"
Olen vaikuttunut.
Vaikka en tiedäkään, mitä se poikaparka tekee ilman lauttaansa.
Olen väsynyt tekemään sinulle typeriä temppuja.
- Kerro, missä isäni on. - Ei aavistustakaan.
Suoraan sanoen en edes välitä tietää, koska luet yhtä hyvin kuin hänkin.
- Mitä sinä tuijotat? - Olet juuri sellainen, millaiseksi sinut kirjoitin.
- Pelkurimainen roisto. - Kuinka sinä kehtaat.
Maksat kurjasta tarinastasi!
Vain kuningas voi vetää sen ulos.
Etkö muista?
Älä koskaan naura minulle.
Viekää se pois kimpustani. Haluan, että se teloitetaan muiden kanssa.
Koira? Haluatko, että koira teloitetaan?
Ja katsotaanpa kuinka rakastunut sinä olet luomuksiisi, -
kun Varjot nylkevät selkänahkaasi.
Et voi tuoda niitä ulos kirjasta. Poltit viimeisen kopion. Näin sinun tekevän sen.
Väärin. Säästin yhden kopion kirjasta itselleni.
Enkö olekin yllätyksiä täynnä?
En olisi voinut polttaa niitä kaikkia, enhän?
En silloin kun vanha ystäväni on ansassa sen sisällä.
Tulet rakastamaan häntä. Ja rakkaudella tarkoitan kauhusta kokoon käpertymistä.
Näetkös, rakastan tätä maailmaa, -
ja minun on tarkoitus kirjoittaa nimeni sen jokaiselle sivulle.
Sinä ja Varjo tulette auttamaan minua sen toteuttamisessa.
- En aio lukea sinulle mitään. - Todellako?
Annapa kun näytän sinulle, mitä tapahtuu niille jotka ovat minulle tottelemattomia.
Hän on ollut hyvin ilkeä, tämä tässä.
Äärimmäisen ikävystyttävä. Koko ajan yrittämässä pakoon.
- Niinpä teen siitä lopun. - Meggie. - Äiti.
Se olet sinä. Mo on täällä. Yritämme päästä pois, yritämme paeta. Me kaikki pakenemme.
Katsopas, -
mikä koskettava empatianäytös.
"Äiti." Katso minua.
Kyllä, näen samankaltaisuuden.
Vieläkö olet sitä mieltä, etten voi saada sinua lukemaan minulle?
Ei! Äiti! Äiti! Älkää! Älkää!
Meggie!
- Onko liian myöhäistä tehdä muutoksia? - Muutoksia?
Ajattelin, että ehkä voisit lisätä muutaman rivin, jos tiedät mitä tarkoitan.
Ei minun tarvitse olla mikään suuri komistus, tai mitään sellaista.
- En tiedä, oletko huomannut nenäni. - Niin, nenäsi. Kyllä, aivan.
Voisitko tehdä sen? Kirjoittaa uudelleen asioita, muuttaa niitä hiukan.
En tiedä. Se on mahtava ajatus.
Liikkeelle.
- Mitä sinä teet? Irti minusta. - Et voi mennä tuonne.
- Heillä on tyttäreni. - He tappavat sinut, jos teet typeryyksiä.
- Minun ei olisi pitänyt jättää häntä yksin. - Meidän on pysyttävä piilossa.
Ei ole mitään pelättävää. Ne ovat vain pölyisiä, vanhoja arkkuja.
Jos täällä on ilkeitä henkiä, ne eivät ole meille vihaisia.
Prinsessan täytyy lepuuttaa ääntään iltaa varten.
Näin äitini. Hän on vankina täällä.
- Tiedän. - Oletko nähnyt isääni?
- Hän voi aivan hyvin. - Capricornilla on vielä yksi kirja.
Hän aikoo laittaa minut lukemaan Varjon siitä ulos.
Minulla on Mon lahja. Pystyn tekemään sen.
Sittenhän sinä voit lukea minut takaisin.
"Eräänä kuutamoyönä Varjo kohtasi vääjäämättömän..."
Laita hänet tappamaan Capricorn. Laita Varjo tekemään se.
Ruokaa pikku prinsessalle.
Capricorn haluaa, että olet vahva illalla.
Sinun pitäisi jäädä. Kerromme kummitusjuttuja. - Vai niin. - Etkö pidä kummitusjutuista?
Kyllä minä teille kummitusjutut näytän, senkin...
Ottakaa se pois minusta!
- Kukkaroni. - Sinulla ei oikein ole onnea.
- Anna se takaisin. - Miksi et tule hakemaan sitä?
- Mitä sinä teet? - Jonkun täytyy järjestää meidät täältä ulos, ja se tuskin on kirjailija.
- Annat sen takaisin minulle. - Ole varovainen.
Ehkä en tarvitse hyvää onneani. Nyt on aika lopettaa se, minkä aloitimme.
Tässä arkussa olevien kuolleen miehen luilla minä kiroan sinut.
Äläkä sano sitä. Ota se takaisin!
Vainotkoon hänen henkensä jokaista askeltasi.
Sinä otat sen takaisin!
- Avaa tämä portti. - Kiirehdi. Pian.
- Avaa portti. - Tulkaa. - Päästä minut ulos.
- Mikä näistä? - Apua! Vangit karkaavat!
- Tuli! Käytä tultasi. - Pian nyt, kiirehdi.
Apua! Vangit karkaavat!
- Vangit karkaavat! - Pian nyt.
- Äkkiä. - Vangit karkaavat! Apua!
- Apua! Pian! - Olen pahoillani, en voi.
- En voi, olen pahoillani. - Jää! - Älä mene.
Ei sinun tarvitse olla itsekäs vain siksi, että kirjoitin sinut sellaiseksi!
Olet enemmän! Sanoit sen itse!
Jää ja auta meitä.
Apua! Vangit karkaavat! Apua!
Tarkastakaa kaikki pihamaat. Päästäkää minut ulos!
- Älä mene. Tule takaisin. - Voi luoja.
Tämä on melko varmasti typerin elämässäsi koskaan tekemäsi asia, Elinor.
Täällä on laumoittain murhanhimoisia roistoja.
Luuletko, että voit noin vain mennä ja sanoa heille, mitä pitää tehdä?
Aivan varmastihan ne sinua kuuntelevat, eikö? Typerä vanha kirjatoukka, jolla on pää pilvissä.
- Kiitos. - Olet elossa. Kiitos.
Riittää, riittää. Riittää jo.
- Löysitkö heidät? Resa, Maggie, kuinka he voivat? - He ovat kunnossa. - Hyvä.
- Toistaiseksi. Mutta Capricornilla on yksi kirja vielä. - Hänellä on mitä?
Hän piti yhden salaa. Sitä hän aina suunnitteli, -
saada Varjo luettua ulos kirjasta.
En voi lukea Varjoa ulos. Se tappaisi meidät kaikki.
Hän ei tarvitse sinua enää. Hän löysi erään toisen.
- Meggien. - Meggien?
Onko sinulla lehtiötä? Ehkä voin auttaa.
Niin juuri. Haluat kirjailijaksi, vai mitä?
- Sanot tuon niin kuin se olisi paha juttu. - Ei, ei. Vain yksinäinen juttu.
Maailma, jonka luot paperille näyttää ystävällisemmältä ja elävämmältä kuin omasi.
- Ja toivot olevasi tämän sijaan siellä. - Olet älykäs tyttö, Meggie.
En olisi voinut toivoakaan, että hieno nuori nainen olisi hiljaa hautaholvissa -
odottaen teloitustani.
En ole vielä löytänyt tarvitsemaani, -
mutta se on hyvin lähellä.
Ruokkikaa meidät.
Voi rutto, nehän aikaisessa olivat. Miksi näin aikaisin? Tämäpä on hankalaa.
Laitoin sen jonnekin tänne. Sanojen täytyy olla täydellisiä, tai ne eivät toimi.
Niiden täytyy olla kirjailijan kirjoittamia. Niiden tulee kuulostaa Mustesydämeltä.
Tässä se on.
- Mikäs täällä on? - Jotain, mitä hänen täytyy muistaa minusta sen jälkeen, kun olen poissa.
En oikein pidä julmista kyhäelmistäsi, vanhus.
Sinä olet yksi julmista kyhäelmistäni, Magpie, -
joten sinuna olisin varovaisempi mitä suustani päästän.
- Minne viet hänet? - Puen hänet juhlamekkoon.
Älä huoli, sinutkin kyllä kutsutaan pitoihin.
Emme söisi ilman sinua. Itse asiassa, sinä olet pääruokana.
Sinut ja tämä neito tarjoillaan Varjolle myöhemmin tänä iltana, -
joten lepäile ihan rauhassa. Joku tulee kyllä sinut noutamaan.
Halusit olla yksin, vai mitä? No, tässäpä sinulle.
Yksin villissä luonnossa. Hyttysten puremia ja rakkoja ja...
Voi luoja.
Ja sinulla oli sitten suunnitelma? Ei, ei suunnitelmaa.
Vuokraa vain moottoripyörä, etsi kartta.
Selvitä, milloin olemme perillä.
- Tämä on suunnitelma. - Hienoa. - Käytä tultasi ja aiheuta hämmennystä.
- Voin sytyttää linnan palamaan. - Minäkin voin auttaa.
- Älä tule tielleni. - Kun Capricornin miehet yrittävät sammuttaa tulta, -
- menen sisään ja pelastan Meggien ja Resan. - Mutta meitä on enemmän.
- Ja niillä on ne... - Aseet. - Siksi me naamioidumme Mustatakeiksi. Mennään.
No alkakaa sitten tulla.
Tämä on todella kaunis pieni kylä.
Mutta olisi mukavaa saada jotain hiukan suurempaa.
Suurentua. Laajentaa kuningaskuntani rajoja.
Siksi tarvitsen Varjoa. Enkä halua kenenkään muun karkaavan.
Jos et lakkaa vapisemasta, pistän sinua neulalla.
Odotatko minun tosiaan lukevan koko armeijan ulos tästä kirjasta?
- Onko sinulla parempaa ajatusta? - Ei.
Niin arvelinkin.
Pysy liikkeellä. Ala mennä.
- Kyllä. - Tulkaa! Tulkaa!
Mene.
Eteenpäin.
Älä yritä mitään huvittavaa, tai et näe äitiäsi enää koskaan elävänä.
Ole hyvä.
On tullut aika liittyä jälleen yhteen vanhan ystävämme kanssa.
No, sido heidät.
Hyvää iltaa. Haluatko päästä pois täältä?
Sitten sinun on autettava minua.
Mustesydän! Mustesydän! Mustesydän!
- Lue! - Lue sanat!
Mustesydän!
Sano ne sanat!
Olet tuossa oikein hyvä.
Tämä ei tarkoita, että olisimme ystäviä tai sellaista.
- Lue! - Lue!
Mustesydän!
Lue!
Minulla on se. Tässä.
"Capricorn johti julmien miesten armeijaa -
jotka kylvivät pelkoa niiden sydämiin ja mieliin, jotka heidän kanssaan olivat tekemisissä.
- Kun he kulkivat ohi... - Resa. - ... ihmiset sulkivat ovensa ja piiloutuivat.
Mutta kaikista Umpimetsässä vaanivista lurjuksista -
yksi pelätyin ja parjatuin tunnettiin yksinkertaisesti Varjona."
- Varjo. - "Se oli tehty Capricornin uhrien tuhkasta."
"Varjo oli kuolematon ja haavoittumaton, -
säälimätön kuin johtajansa.
Hänen sormensa ja jopa hengityksensä toivat kuolemaa ja hän nuuski tietään kuin koira."
"Hän tulee vain Capricornin kutsuessa, -
nousten maan alta, tuo kasvoton ja liekehtivä peto...
- Ei. Lopeta lukeminen. Lopeta. - ...haluaa seuraavan uhrinsa."
Lopeta lukeminen, Meggie. Meggie, lopeta lukeminen.
Kaunista.
Juhlat.
Äiti.
- Varjo! Varjo! - Toto! Hyvä poika.
- Äiti! - Juhlat.
"Sitten eräänä tähtikirkkaana yönä Varjo kuuli erilaisen äänen.
Tytön äänen, ja kun tämä kutsui hänen nimeään, Varjo muisti."
- Ota kirja! - "Hän muisti kaikki ne, jotka hän oli tuhkaksi polttanut.
Kaiken tuskan ja kaiken surun.
Varjo muisti, että hänelle oli päätetty kostaa.
Kostaa niille, joiden julmuus oli kaiken tämän epäonnen syy."
- Käskekää hänen lopettaa. - "Varjo meni johtajansa luo, -
ja tarttui häneen tuhkaisilla käsillään."
- Ei mene oikein! - Ottakaa se pois!
Ei tuo ole oikea kirja. Eivät nuo ole oikeita sanoja.
Pysäyttäkää hänet! Käskekää joku hänen lopettaa!
- Pysäyttäkää hänet! - Meggie, varo! - Mo!
- Mo! - Anna se tänne! - Anna se takaisin!
Mikä miellyttävä käännös tapahtumille.
Velhokieli, tulit juuri ajoissa päivälliselle!
Ei! Ei linnaani!
Hyökätkää!
Pois tieltä!
- Resa. - Ei! Häivy!
Mitä...? Ei!
Luuletko näiden epäkohtien kukistavan minut?
Mene! Ahmaise hänet!
- Sinun täytyy päästä ensin ohi minusta! - Varo, Mo!
- Jatka vain lukemista. - Mitä? - Jatka lukemista!
- En voi! Ei ole luettavaa jäljellä. - Kirjoita sitten.
Tee se, Meggie! Onnistut kyllä!
Varjo kääntyi poispäin viattomista.
Anna palaa, Meggie!
"Varjo kääntyi poispäin viattomista.
ja takaisin pahaan johtajaansa, joka oli hallinnut häntä kaikki nämä vuodet.
Varjo tarttui häneen tuhkaisilla käsillään.
Ja kun se sen teki, Capricorn alkoi murentua ja haalistua kuin vanhan kirjan sivu, -
muuttuen läpinäkyväksi ja paperinohueksi."
En anna sinun...
Isä!
"Capricornin musteenmusta sielu täyttyi tuskalla, -
kun hän näki loppunsa olevan lähellä. Ja niin tekivät niidenkin sielut, joita Varjo katsoi, -
ja jotka olivat syyllistyneet konnuuksiin Capricornin nimissä.
Ja sitten he lensivät pois, kuin tuhka tuulessa."
Seis! Apua!
Ei!
"Samalla kauhistuttava hirviö itse hajosi palasiksi ja lakkasi olemasta."
- Se on Meggie. Hän lukee. - He ovat menossa takaisin kirjoihinsa. Ja minä myöhästyn!
En halua takaisin haisevaan kirjaani.
"Ne, jotka oli kutsuttu paikalle vasten tahtoaan, ja jotka olivat tytön näköpiirissä, -
vapautettiin, ja lähetettiin takaisin sinne mistä he olivat tulleetkin."
Mo. Mo!
Toto?
Meggie! Vapauta minut!
"Ja vanhan kirjailijan toive toteutui viimeinkin, -
sillä hän katosi maailmaan, josta oli voinut vain haaveilla.
Ja sitten, lopultakin, kun toiveen toivomiseen näytti menevän melkein koko elämänaika, -
nuori tyttö sai viimein toivoa oman vilpittömän toiveensa -
samalla kun äiti, jonka hän tiesi taas tapaavansa, ja isä joka häntä hellästi vaali, -
- Meggie. - tulivat juosten halaamaan..."
Kultaseni, minulla oli niin ikävä.
- Mitä tapahtui? - En ehtinyt näkemään.
Myöhästyin. Kaikki ovat menneet. Tulin liian myöhään päästäkseni kotiin.
Hän ei koskaan lue minua enää takaisin.
Hän sanoi yrittävänsä. Sen jälkeen kun on saanut vaimonsa takaisin.
Ei hän tee sitä. Hän ei koskaan ota riskiä, että menettäisi hänet taas.
Enkä minä pakota häntä siihen.
Lopeta, Elinor. On aivan typerää itkeä onnellisten loppujen takia.
Tule tänne.
Tomusormi.
- Tomusormi? - Mennään. Tulkaa, on aika lähteä.
- Juostaan. Tule, Meggie. - Meggie, pian. Ala tulla.
- Kirja on mennyttä. - Emme tarvitse sitä. - Hienoa. Näen painajaisia viikkojen ajan.
- Tulkaa. - Tule.
Oletko kunnossa?
- Aioitko lähteä ilman minua? - Voi ei.
- Sinun on parempi heidän kanssaan. - Jos olet lähdössä, -
sinun pitäisi ehkä ottaa tämä mukaasi.
- Varastitko tämän? - Sain oppini parhailta. Ajattelin, että löytäisimme jonkun.
Toisen lukijan. Jonkun, joka voi lähettää sinut takaisin.
Entä tyttö? Pidät hänestä, eikö totta? Jos lähdet mukaani, et enää näe häntä.
Varastin valokuvan Velhokielen taskusta.
No, jos minun pitää olla kanssasi kimpassa, -
voit ainakin olla hyödyksi.
Meillä on pitkä kävelymatka.
Tomusormi.
Tomusormi!
Minähän lupasin. On sinun vuorosi nyt.
Mahtavaa.
Haluatko varmasti tätä? Muistat, mitä kirjan lopussa tapahtuu.
Niin kuin sanoin kirjailijallekin, hän ei minua määräile.
Kohtaloni on nyt omissa käsissäni.
Onnea matkaan. Älä käsitä väärin, mutta älä sitten tule takaisin.
- Tee se. - "Oli kulunut monta vuotta siitä, -
kun Tomusormi oli laskenut katseensa aaltoileville niityille ja vanhaan myllyyn.
Mutta se oli jopa kauniimpaa, kuin hän muistikaan.
Perhoset lentelivät ruohon yläpuolella..."
- Hän on palannut takaisin. - Sinne, missä hän haluaa olla.
- Entä sinä? - En voi seurata häntä.
Koska pidin Gwinin piilossa, tarinan lopusta tulee erilainen.
- Hän ei kuolekaan. - Voit jäädä luoksemme.
- Se oli äidin ajatus. - Anteeksi. Enkö olisi saanut sanoa sitä?
Älä vain odota, että luen sinut takaisin.
- Voitko opettaa minua lukemaan? - Voin.
Ehkä.
Voin opettaa sinulle Lohikäärmeen Henkäyksen.
Roxanne! Roxanne.